DANSAR MED VARGAR
Är det här den siste?
Jag vet inte. Vi har ingen mer eter heller.
Du där! Är det här den siste?
Gud, vilken röra.
Det är åtminstone ingen kallbrand.
Det blir det om det inte amputeras.
Jag kan inte såga om jag inte kan hålla ögonen öppna.
Jag är ledsen.
Vi dricker kaffe. Han kan vänta några minuter.
- Är det Tuckers män? - Ja, jag tror det.
Hur länge har det pågått?
Vi hittade dem i morse. De har legat här i två dar.
Är det ni, löjtnant?
De jävla asen.
Det är bäst att ni tar skydd.
Jag skojar inte. De är duktiga skyttar. Ta skydd.
Så där.
Har ni varit på sjukhuset?
Det var inte lönt.
Vad händer här?
- Vad som händer här? - Ja, det kan man fråga sig.
Ni kan fråga majoren
men han vet inte. Han är upptagen.
Han är upptagen med att klura ut varför officersmässens glass är slut.
Sen har vi så klart generalen.
Han kom för att se föreställningen och vet bara att det inte blir nån.
Men det är inte helt sant, för de sköt ner vår ballong direkt.
Vi har stått mot varandra hela dagen.
Majoren tittar på generalen.
Han tänker: "Det är bäst jag gör nåt".
Vi vet vad det betyder. Jag vill inte bli den förste över det här fältet.
De sägs vara trötta som vi.
Men alla vet att Tuckers män är sega.
Det enda som dött hittills är tre mjölkkor.
Fast det blir det ändring på.
Ditt jävla as!
Vissa pojkar säger att om vi inte ska strida...
...så kan vi göra upp om allt över ett parti poker med höga insatser.
Vore inte det en syn?
En skock karlar som sitter på fältet...
...och spelar kort.
- Vad är det, general? - Det ser ut som ett självmord.
Tucker!
- Vad sa du till honom? - Jag sa ingenting.
Bravo, löjtnant!
Kom tillbaka, din jävel!
- Du klarar det inte en gång till! - Inte mig emot.
Förlåt mig, Fader.
Jag har honom.
Såga inte...såga inte av min fot.
Lugn, du får behålla din fot.
Jag svär vid Gud att du får behålla den.
Hämta min ambulans.
Få hit min ambulans och läkare!
En officer som är värt nåt ligger här.
Livets märkligheter kan inte mätas.
I försöket att få till stånd min död upphöjdes jag till levande hjälte.
Jag fick Cisco, hästen som jag red över fältet den dagen
och fick dessutom välja vart jag skulle flyttas.
Slakten fortsatte i öst när jag kom till Fort Hays
en ö av män och materiel omgiven av ett oändligt präriehav.
- Var hittar jag major Fambrough? - Längst ner i korridoren.
"Löjtnant John J. Dunbar"...
- Löjtnant John J. Dunbar? - Ja, sir.
"Ja, sir."
- Är du indiandödare? - Ursäkta?
Du är posterad i gränslandet. Gränslandet är indiantrakter.
Då måste du vara indiandödare. Jag är inte major för att jag är dum.
- Nej, sir. - "Nej, sir"...
- Det står här att du är dekorerad. - Ja, sir.
- Och så posterade de dig här? - Jag kom hit på egen begäran.
Jaså? Varför?
Jag har alltid velat se gränslandet.
Vill du se gränslandet?
Ja, sir. Innan det försvinner.
En så pass klok karl kommer till mig.
Herr riddare...
Jag sänder ut er på ett riddarärende.
Ni inställer er hos kapten Cargill
i rikets yttersta utpost. Fort Sedgewick.
Mitt sigill ger er säker lejd
genom det vilda och fientliga området.
Jag undrade...
Hur kommer jag dit?
Tror ni att jag inte vet?
- Jag vet inte... - Tig!
Jag är generös och beviljar ynnesten. Ser du bonden där ute?
Han kallar sig Timmons. Han ska till Fort Sedgewick i dag. Åk med honom.
Han hittar dit. Tack, det var allt.
Herr riddare!
Jag pissade nyss på mig.
Och ingen kan göra nåt åt det.
Skål för er resa!
Skål för min resa!
Skaffa det här till i morgon.
Jag tar min krona nu.
Jag tar mina krona nu.
- Va? - Är du döv?!
Jag tar min krona, sa jag! Nu!
Nej...
- Jag ska ta er krona. - Nej...
Major?
Kungen är död.
Länge leve kungen.
Få väck barnen!
Vad fan var det?
Vad är det?
Vad fan är det?
Skriv det i din bok!
Om det inte var för min reskamrat hade det varit en fantastisk färd.
Han menar väl, men är nog
den vidrigaste man jag har mött.
- Hur långt är det till fortet? - Långt.
- Hur långt? - 60-80 km, kanske.
Varför har du så bråttom med att komma till Sedgewick?
Det är min nya postering. Mitt hem.
Du är inte svår att tillfredsställa. Det måste jag säga.
Titta där.
Vad har du där?
Nån hemma på östkusten säger: "Varför skriver han aldrig?"
Din dumme jävel!
Upp, Timmons.
Timmons?
Upp.
Upp nu.
Stack du mig i baken?
Jävlar!
Jag får ett märke.
Korpral Guest?
Korpral Guest!
Ni behöver inte tala med mig. Kom bara ut.
Det är slut nu.
Ställ upp manskapet utanför mitt hus.
Ni hatar mig.
Men jag känner inget hat för er.
Ni stannade.
Ni stannade efter att de hade tagit alla våra hästar.
Ni stannade efter att de andra hade deserterat.
Ni stannade trots att armén inte skickade förnödenheter till oss.
Jag har spanat efter vagnen från Fort Hays, precis som ni har gjort
dag ut och dag in.
Och jag kan bara säga att jag är stolt över er.
Packa era saker. Vi ger oss av härifrån.
Armén kan dra åt helvete.
Gå och ta era saker.
Varför har vi inte sett bison?
Man blir inte klok på bisonjäklarna. Ibland ser man inga på flera dar.
Andra gånger kryllar de som lockarna på en hora.
- Indianer då? - Indianer? Jäkla indianer!
Man vill bara se dem döda. De är bara tjuvar och tiggare.
Inte mycket till liv och rörelse, va?
Kör dit.
- Varför? Det finns inget där. - För att jag sa det.
Kör dit.
Det finns inget här, löjtnant.
Löjtnant!
Alla har stuckit eller blivit dödade.
Vi lastar av vagnen.
Va? Och lämna allt här?
- Jag stannar också. - Det finns inget här, löjtnant.
Nej, inte för tillfället. Vi vet inte vad som har hänt.
Som det ser ut så kan vi lika gärna vända och köra tillbaka.
- Det är min postering. - Postering?
Det är min postering.
Hans postering? Herrejäklar...!
Är du galen, pojk? Löjtnant!
Han är snabb.
- Det är min postering. - Sänk vapnet.
Det är posteringens förnödenheter. Kom nu ner och hjälp mig lasta av.
Vi pratar ju bara. Sänk vapnet!
Jag ska säga till dem var ni är.
Bra.
Lycka till, löjtnant.
Tack.
Hittade Fort Sedgewick övergivet.
Väntar på garnisonens återkomst eller besked från staben.
Fortet är i dåligt skick
och jag börjar städa upp i morgon.
Förnödenheter har jag gott om och naturen är allt jag drömt om.
Det kan inte finnas en plats till som denna på jorden.
Dumma häst. Dumma häst.
Djuren i dammen hade inte förgiftats, de var skjutna.
Men varför? För nöjes skull eller på jävelskap?
Jag trodde först folk hade svultit, men kadavren tyder på motsatsen.
Grottorna var en ännu större gåta.
Vad fick dem att bo i grottor?
Var de rädda? Hade det varit myteri
Jag kan inte tolka ledtrådarna.
Kanske ger avlösarna mig svaren.
Dra, Cisco. En gång till.
Bara en vit man tänder en eld som alla kan se.
Det är kanske mer än en.
Det kan vara tre eller fyra.
Då vet jag tre eller fyra som aldrig kommer hem.
Vi har inget byte att visa upp.
Vi har inga gevär. De vita har alltid gevär.
Det är svårt att säga hur många de är.
Vi struntar i det och rider hem.
Rid hem då. Jag dör hellre
än bråkar om en rökstrimma i mitt eget land.
Han ger sig inte förrän vi alla är döda.
Som jag ser ut...
Skada inte mina mulåsnor.
Snälla, skada inte mina mulåsnor.
Jag är nöjd med min insats.
Trots mina förbättringar vilar en fulhet över platsen.
En skada som är värre en vanvård och lika svårläkt som ett blåmärke.
Det har snart gått 30 dagar.
Jag tycker om min vardag på fortet.
Särskilt mina dagliga spaningsturer på Cisco.
Varje dag rider vi längre bort
och varje upptäckt etsar sig fast i mitt minne.
Jag är strandsatt, för ingen har hämtat mig.
Det måste bero på ett problem som armén nog löser snart.
Jag är kanske dåraktig i min optimism
men när jag ser mot öster
slutar jag aldrig hoppas på att styrkan finns där ute.
Fortfarande ingen skymt av kapten Cargills styrka.
Jag ransonerar mina förnödenheter
som om jag ingick i styrkan.
En varg är nyfiken på vad som händer här.
Han stör mig dock inte.
Och förutom Cisco är han mitt enda sällskap.
Han har kommit på eftermiddagen två dar i rad.
Han har två mjölkvita strumpor.
Om han hälsar på i morgon döper jag honom till Tvåstrumpa.
Nästan en månad utan att se någon.
Ju längre det fortsätter, ju mer tvivlar jag på undsättning.
Regnet har tvingat mig sitta inne i två dar
och jag har sytt på en presenning.
Jag känner mig otroligt ensam, men jag är inte olycklig.
Du där!
Jag har mött min första indian.
En kom och försökte stjäla min häst.
När jag dök upp blev han rädd och flydde.
Jag grävde ner överflödiga vapen så de inte faller i fiendens händer.
Jag behåller bara det allra nödvändigaste.
Jag rider nu bara korta patruller hela tiden med fortet i synhåll.
Jag förbereder mig på ett nytt besök.
Jag vet inte hur många de är, men finns det en så finns det fler.
Jag försöker få fortet att se starkt och stabilt ut.
Men jag är fortfarande ensam. Kommer inte styrkan snart
är hoppet kanske ute.
Sparkande Fågeln har hållit sig för sig själv i några dar.
Jag tycker inte om att se medicinmannen gå runt ensam.
- Vad säger hans kvinna? - Att han håller sig för sig själv.
- Det var inte det jag frågade om. - Vad frågade du då om?
- Vad sa hon? - Att han håller sig för sig själv.
Det var det hon sa.
Se till att jag får mört kött. Mina tänder ömmar.
Får jag komma in?
Nej, låt honom sitta hos mig.
Landet är klätt i fin sommarskrud, men jag har inte varit ute.
Men bisonen dröjer.
Och jag oroar mig alltid för våra barns hungriga magar.
- Jag har funderat på en dans. - En dans är alltid en god idé.
Det vore skönt att få ett säkert tecken.
Tecken är märkliga saker. Vi vet om de är bra eller dåliga.
Ibland är de svåra att tyda.
En klok man funderar över sånt.
Om han fortfarande är förvirrad säger han det till andra.
En klok man hade sagt det till dig eller mig.
Jag har sett ett sådant tecken.
Har du?
Jag har sett en man. En naken vit man.
Är du säker på att det var en man?
Jag såg hans könsorgan.
Talade du med honom?
Nej.
Efter två dagar har inget hänt. Min närvaro måste ha rapporterats.
Har förberett mig så gott det går.
Kan inte försvara mig ensam
men försöker göra intryck när de kommer. Väntar.
P.S.
Mannen jag mötte var en imponerande karl.
Kanske är han en gud.
Eller en vit hövding med särskilda krafter. Vi bör tala med honom.
Jag ogillar pratet om en vit man.
Han är inte sioux och därför mindre värd.
När jag hör att fler vita kommer vill jag skratta.
Vi tog hundra hästar från dem. Det var ingen ära i det.
De rider inte bra och skjuter illa. De är smutsiga.
Deras soldater klarar inte en vinter här.
Och deras släkte sägs blomstra? Jag tror att de alla är döda snart.
Jag tror att dåren är vilse.
Vind I Hårets ord är starka och jag hör dem.
De vita är ett ynkligt släkte och svåra att förstå.
Men de vita kommer. Till och med våra fiender säger det.
Så när jag ser en orädd man i vårt land
tror jag inte att han är vilse. Jag tror att han kan ha medicin.
Jag ser en som kan tala för alla vita som kommer.
Jag tror att det är en person man kan ingå fördrag med.
Sparkande Fågeln ser alltid framåt och det är bra.
Men han kan inte täcka våra tipis och ge våra barn mat.
Han är ingenting för oss.
Jag tar med några man. Vi sätter några pilar i den vite.
Om han har medicin skadas han inte.
Om han inte har medicin dör han.
Ingen människa kan rå över andra.
Men att döda en vit man är en känslig sak.
Dödar man en kommer säkert fler.
Det är lätt att bli förvirrad av dessa frågor.
Det är svårt att veta råd.
Vi borde prata mer om det. Det är allt jag har att säga.
- Vad är det nu? - Vi tycker det är en dum idé.
Om vi stjäl en vit guds häst skriver man sånger om oss.
- Kanske. - Då får vi vara med och kriga.
- Vem får hästen? - Jag.
Jag får den, men vi delar på den. Är det inte en bra plan?
Det är alltid likadant.
Vi blir hjältar!
De skriver sånger om oss!
Vad hände?
Vet inte, min arm lyder mig inte.
Du skulle inte ha trillat av. Nu får vi skäll.
Det var din idé!
Min idé var att stjäla hästen, inte att falla av.
Vad har hänt?
Uttern har gjort illa sig.
Vad glor du på?!
När min far hör det slår han mig över ryggen med pilbågen.
Gud...
Jag är Vind i Håret!
Ser du att jag inte är rädd för dig? Ser du det?
De som drog ut mot uterna har kommit tillbaka.
Det ligger många hjärtan på marken.
Jag inser nu att jag har haft fel.
Vad har jag väntat på hela tiden?
Att bli hittad? Att indianerna ska ta min häst? Att få se en bison?
Sen jag kom har jag gått som på ägg. En ful ovana som jag nu är trött på.
I morgon rider jag till indianerna. Jag vet inte hur klokt det är
men jag har blivit ett mål och ett mål gör dåligt intryck.
Jag har fått nog av att vänta.
Vad glor du på?
Jäklar!
Nej, vänta.
Vänta.
Vänta, vänta...
Du behöver hjälp. Du är skadad.
Låt mig få hjälpa dig.
Du är skadad.
Hon är skadad.
Du är inte välkommen här!
Hon är skadad.
Försvinn!
Du är inte välkommen! Försvinn!
Nej!
Soldaten kom inte för att slåss.
Han rider iväg och vi låter honom göra det.
Jag håller med Sparkande Fågeln.
Vi rider och talar med den vite och tar reda på varför han är här.
Om rådet beslutar att vi ska tala med den vite, så gör vi det.
En stor hövding som Tio Björnar
ska inte fråga om en klen vit inkräktares ärende.
En som bara har en klok häst och vitmanskläder.
Jag rider inte dit.
Du rider dit.
Och du rider dit.
Det är allt jag har att säga.
Välkomna.
Kom. Varsågoda och sitt.
Vänta lite.
Han är galen.
Tatanka...
Tatanka.
Bison?
Bison.
Bison. Tatanka.
Den vilde verkar stark. Hoppas jag aldrig måste slåss mot honom.
Han verkar ärlig och rättfram.
Jag tycker bra om den tyste. Han är tålmodig och nyfiken
och ivrig att kommunicera. Han verkar framstående i sitt folk.
Bison.
Jag gjorde ännu större intryck på deras nästa besök.
Jag visade en kaffekvarn, nåt de aldrig hade sett förut.
Är kaffet inte gott?
Det är kanske för starkt.
Smaka på det.
Socker.
Vill ni ha lite?
Det var mycket.
Det är skönt att få sällskap. Mycket är ännu osagt
och jag känner att de vill ha något av mig.
Jag gav dem kaffe och socker. Det hade ändå inte räckt.
Jag kan nog säga att grunden för goda relationer har lagts.
Står Med Knuten Näve.
Låt oss prata.
Läker dina sår som de ska?
Ja, det gör de.
Trivs du här hos min familj?
Ja, jag trivs här. Men jag saknar min man.
Du kanske gifter om dig när tiden är mogen.
Vi har hört från många håll att de vita kommer.
De tränger in i alla stammars land. Snart har vi dem hos oss också.
Jag besökte den vite på fortet.
Jag tror att han har gott hjärta.
Jag är rädd för den vite på fortet.
Jag är rädd att han ska säga till andra att jag är här.
Jag är rädd att de ska försöka ta mig.
Då försvarar alla våra krigare dig.
Jag förstår inte den vites språk och han talar inte lakota.
Det var länge sen jag talade deras språk.
Jag vill att du försöker.
- Jag kan inte. - Jo då.
Det är dött i mig.
Jag ber dig inte för min skull, utan för hela stammen.
Han vet saker om de vita som vi inte vet. Du måste komma ihåg.
- Du måste komma ihåg! - Jag kan inte.
Ska hon tala den vites språk?
Hon vill inte, hon är besvärlig.
Det är hon som gråter. Den besvärlige är kanske du.
Christine!
Billy, låt bli valparna nu.
Ta in barnen i huset.
Gå nu!
Christine!
Var är du?
- Jag är här uppe, mamma. - Kom ner nu! Gör som jag...
Stanna där ni är. Göm er! Hör ni det?
- Vilka är de, Willie? - De ser ut som pawneer.
Våra pappor talar med dem.
- Vad vill de? - Jag vet inte.
Spring, Christine! Spring, sa jag!
Christine!
Mamma! Mamma!
Kom, Tvåstrumpa. Det är bacon.
Tvåstrumpa har blivit en god vän.
Han äter inte ur min hand
men hans skarpa syn och hörsel varnar mig alltid när nåt händer.
Tatanka?
Nej, jag har inte sett bison.
Jag är ledsen.
Är ni hungriga?
Jag har mat. Massor av mat.
Inget jag hört om indianer är sant.
De är inte tiggare och tjuvar. De är inga odjur.
De är artiga och har trevlig humor.
Kommunikationen går trögt och den tyste är lika frustrerad som jag.
De flesta framsteg bygger på misslyckanden, inte framgångar.
Jag tänkte fråga om kvinnan som jag hittade på prärien
men det är för invecklat med våra begränsningar.
Men en sak är säker. Det finns ingen bison
och det oroar dem.
Gårdagens möte var bäst hittills.
Jag bjöds in till deras by och ser fram emot besöket.
Vi har väntat på dig.
Säg att vi är glada för att han är här.
God...dag.
Du...här...
...bra.
Tack. Jag mår bra.
Fråga honom varför han är på soldatfortet.
Soldatfortet...
Vänta, vänta.
- Vad heter ni? - Vad vi heter?
Vad heter han?
Ja, han har rätt.
Man måste presentera sig först.
Han...
Han...Spark...
- Spark...? - Mer.
- Mer spark? - Sparkande...
Fågel. Sparkande Fågeln.
Vad är han? Är han hövding?
Nej, en...
En helig man. Helig man.
Vad heter du?
- Jag vet inte... - Vad kallas du?
Resa sig?
Stå upp? Står...
- Heter du Står? - Står.
- Med... - Står med...
- Knuten näve? - Ja.
Står Med Knuten Näve?
Står Med Knuten Näve, jag heter John Dunbar.
John Dunbar.
- Dunbar. - John Dunbar.
- Dun bär? - Nej, inte Dun bär.
Dunbar. Inte Dun bär.
Stort genombrott med indianerna.
Kvinnan jag hittade talar engelska och klara framsteg gjordes.
Hon är vit och jag vet inte hur hon hamnade hos dem
men hon är inte deras fånge.
Jag är inte rädd, men känner mig inte helt välkomnad av alla.
Att jag är här måste ha varit Sparkande Fågelns idé.
Han och jag är som två barn
som vill lära känna varann bättre.
Men jag svarar inte på alla frågor.
Min pliktkänsla eller något annat varnar mig för att säga för mycket.
Det var skönt att återse Fort Sedgewick.
Jag ser fram emot att besöka mina grannar
men det här är mitt hem. Jag spanar efter avlösarna
och hoppas förhandlingarna ger nåt.
Bison! Bison!
Jag har sett bison!
Bison...
Tatanka!
Ryttare skulle hitta spåret.
Innan jag hade packat mina saker var hela stammen på väg.
Deras effektivitet och snabbhet
hade imponerat på alla fältherrar.
Över en natt hade jag gått från skum figur
till en aktad man.
Jag möts med leenden och vänliga blickar.
Jag har blivit en berömdhet.
Löjtnant.
Spejarna hittade spåret där jag sa.
Det var inte svårt att hitta.
Ett brett stråk upptrampad jord som sträckte sig mot horisonten.
Det antal som krävdes för att skapa denna bild var svårt att tänka sig.
Löjtnant.
Vem kunde göra något sådant?
Bara folk utan värderingar och själ
som inte brydde sig om siouxerna.
Vagnsspåren avslöjade dem och jag blev ledsen
när jag insåg att det var vita jägare.
Röster som varit glada var nu tysta som de döda bisonoxarna
som lämnats att ruttna
dödade bara för sin tunga och sin hud.
Löjtnant!
Jag förstod vad som hade hänt.
Jag försökte intala mig själv
att de vita var onda människor som förtjänade att dö.
Men det var inte lönt. Jag ville tro
att Vind I Håret och de andra som hade dödat de vita
inte var stolta för att ha gjort det. Men det var de.
Jag insåg att klyftan mellan oss var större
än jag kunnat föreställa mig.
När de firade den kommande jakten
visste jag inte vart jag skulle gå.
Jag vet inte om de förstod, men jag kunde inte sova bland dem.
Jag såg inga blickar eller förebråelse.
Bara förvirringen i ett folk som inte kunde sia om framtiden.
Är du oskadd?
Jag kan inte.
Nej, jag är mätt.
Jag kan inte berätta historien fler gånger.
Vill du prova den?
Här.
Jag kan inte. Det är för mycket.
Bra byte.
Det är ett bra byte.
Nej, jag kan inte. Jag är mätt, jag är trött.
Stor tatanka.
Det där är min hatt.
Du har min hatt på dig.
Det är min hatt.
Jag hittade den på prärien. Den är min.
Min hatt...
Hatten är löjtnantens.
Han lämnade den på prärien. Han ville inte ha den.
Du ser att han vill ha den nu.
Vi vet att det är en soldathatt och vi vet vilka som bär den.
Om du vill behålla den, gör det
men ge honom något för den.
Bra byte.
Där är du ju. Kom hit, Cisco.
Varje dag slutar med mirakel här.
Och vad Gud än är, så tackar jag Gud för denna dag.
Att stanna längre vore meningslöst. Vi hade allt kött vi kunde bära.
På tre dars jakt förlorade vi sex hästar
och bara tre man skadades.
Jag har aldrig mött människor så nära till skratt
och så hängivna släkt och varandra.
Det enda ord som slog mig var "harmoni".
Jag har ofta känt mig ensam
men till idag hade jag aldrig känt mig fullständigt ensam.
Red lång patrull i dag. Inget att rapportera.
Jag är uttråkad och mina ensamma timmar känns oändliga.
Det är svårt att känna entusiasm inför vardagliga plikter
och fortet förfaller.
Jag saknar mina nya vänner.
Jag ser deras ansikten, men det räcker inte.
I morgon hälsar jag på dem.
Det är måhända för rättframt, men vad kan det skada?
De är trots allt mina grannar.
Nattljuden är nu kärt trösterika.
Mitt liv på prärien är gott och för det mesta är jag tillfreds.
Indianerna lockar mer än av nyfikenhet.
Mina band med dem är starkare
än mitt ansvar gentemot militären.
Gå hem!
Gå hem, Tvåstrumpa.
Dumma varg!
Du har rätt. Han är speciell.
Han borde ha ett riktigt namn.
Det är höst och jag tillbringar mer tid än förut hos mina vänner.
De har gett mig en tält som jag trivs i.
Vi pratar varje dag, men Sparkande Fågeln är irriterad på mig.
Han vill veta hur många fler vita som kommer.
Jag svarar att de vita bara kommer att passera genom deras land.
Men det är en halvsanning. En dag är de för många
fast det kan jag inte säga.
Står Med Knuten Näve vet att jag förtiger det
men hon säger ingenting.
En styrka ska anfalla pawneerna. Jag bad att få följa med.
Det var nog dumt, men jag kan inte ta tillbaka det.
De är mina vänner och pawneerna har ansatt dem hårt.
Jag hoppas jag inte går för långt.
Kom in.
Sitt.
Sparkande Fågeln vill veta varför du vill kriga mot pawneerna.
De har inte gjort dig något.
De är siouxernas fiende.
Bara siouxkrigare följer med.
Jag har varit krigare längre än många av de unga
som nu ska ut i krig. Säg det.
Han sa att siouxkrigarens väg
inte är den vita vägen. Du är inte mogen.
Jag förstå. Men säg att jag inte kan lära mig krigarens väg här i byn.
Han ber dig också
vaka över hans familj när han är borta.
Det han ber om är en stor ära för dig.
Säg att jag gärna vakar över hans familj.
Han tackar Dansar Med Vargar för att han kom.
Vem är Dansar Med Vargar?
Det är det namn som alla använder om dig nu.
Dansar Med...
Just det. Den dagen.
Dansar Med Vargar.
Hur säger man det?
Fortsätt tala de vitas språk, om du vill.
Jag tycker om att tala det.
Jag är här.
Vi går.
Jag rakade av den.
Fortsätt.
"Gräs växer på prärien."
Nej. Du sa: "Eld bor på prärien."
Skratta inte.
Prova det här: "Den mannen är krigare."
En gång till.
- "Den mannen är krigare"... - Då kan jag.
Ja.
Prova det här.
Vad heter "vacker"?
Vad gör ni?
Det är varmt så vi sitter i skuggan.
Jag är hungrig.
Hur går det med Dansar Med Vargar?
Vad menar du?
Har han lätt för att lära?
Han har mycket lätt för att lära.
Vad trodde du att jag menade?
Ska du hämta vatten idag?
Låt oss då få följa med dig.
Hur fick du ditt namn?
Jag var inte så gammal
när jag kom till vårt folk.
Och jag sattes i arbete.
Jag arbetade varje dag jättehårt.
Och det var en kvinna som inte tyckte så bra om mig.
Hon kallade mig fula saker och ibland...
...slog hon mig.
En dag kallade hon mig fula saker med ansiktet tryckt mot mitt.
Och jag slog henne.
Jag var inte så stor, men hon föll tungt och rörde sig inte.
Jag stod över henne med knuten näve och frågade
om det var någon annan kvinna som ville kalla mig något fult.
Ingen har besvärat mig sen den dagen.
Nej, jag kan tänka mig det.
Visa mig.
Visa mig var du slog henne.
Varför är du inte gift?
- Förlåt. - Jag måste gå.
Förlåt.
Kan jag hjälpa dig?
- Talar du inte idag? - Nej.
Vissa av dina ord är starka, men du lär dig fort.
Vad kan jag berätta för dig i dag?
Jag vill fråga om Står Med Knuten Näve. Varför har hon ingen man?
Hon sörjer.
Jag förstår inte...
Varför sörjer hon?
Hon gråter över någon.
Gråter över vem?
Det är fult att tala om de döda.
Men du är ny, så jag berättar det.
Hon gråter över sin man. Han dog för inte så länge sen.
Det var därför du hittade henne på prärien.
Hur länge ska hon gråta?
Sparkande Fågeln avgör när hon är klar.
Det var han som hittade henne när hon var väldigt liten.
Folk talar om dig.
Vad säger de?
De är stolta över medicinen du gör med Dansar Med Vargar.
Jag har sårat honom och borde gå och prata med honom.
Det kan du inte. Han är inte här. Han gav sig av i morse.
"Jag älskar Står Med Knuten Näve Dansar Med Vargar"
Jag slår vad om att du tänkte: "Varför skriver han aldrig?"
Hej, Tvåstrumpa.
Kom. Kom.
Du klarar det.
Kom.
Det är lätt, Tvåstrumpa.
Jag sörjer.
Ingen kan få veta det.
Vi måste vara försiktiga.
Vi måste vara försiktiga...
Vad är det?
Problem.
Pawneerna kommer. 40 eller 50 krigare.
Jägare såg dem norr om byn.
Stenkalv, vänta. Jag följer med.
Pawnerna vill inte ha hästar. De vill se blod. Ta dina vapen.
- Jag går. - Jag hämtar dem.
Stenkalv, vänta! Jag har vapen. Jag har många gevär.
Många gevär.
- På fortet? - Ja.
Det är för långt dit.
Gevär gör varje krigare till två.
Ta en man och rid fort.
- Jag tar med Ler Mycket. - I väg då!
Skjut med geväret!
Hur skulle jag känna?
Jag hade aldrig sett en sån strid.
Det fanns inga politiska mål.
Vi slogs inte om mark, rikedomar eller frihet.
Vi stred för våra vinterförråd
och för att skydda våra kvinnor och barn.
Stenkalv var en stor förlust
men ingen kunde minnas en så stor seger.
Jag såg det på ett nytt sätt.
Jag kände en aldrig känd stolthet.
Jag hade aldrig riktigt vetat vem John Dunbar var.
Kanske betydde namnet i sig inget.
Men när jag hörde mitt siouxnamn ropas
visste jag för första gången vem jag var.
När vi var unga skröt han alltid om hur modig han var
och vilken stor hövding han skulle bli.
Han trodde att han kunde imponera på mig.
En gång gick vi ute på prärien och stötte på en liten bisonhjord.
Och det första han gjorde var att fly bort till ett träd.
Han hade glömt mig helt
om han inte hade behövt min hjälp med att komma upp i trädet.
Vi satt i trädet hela dagen medan en gammal bisonko vaktade på oss
och stångade stammen.
Vart ska du? Vi spelar i kväll. Hästryggsspel är alltid bra.
Jag är trött. Hästrygg har redan vunnit ett fint gevär av mig.
God natt. Sov gott.
Hur länge ska Står Med Knuten Näve sörja?
Jag vet inte.
Jag hoppas att det inte blir länge.
Har det hänt något?
Hon har funnit kärleken igen.
- Med vem? - Vem tror du?
- Säg det. - Dansar Med Vargar.
Är du säker?
När du ser dem tillsammans så vet du.
- Vad säger folk? - De tycker att de passar bra ihop.
Är ingen arg?
Det känns rätt. Båda två är vita.
Jag antar att jag får säga något.
- Hon är din dotter nu. - Jag vet.
Lugn. Du kan inte förutse allt.
Sluta. Sluta nu!
Står Med Knuten Näve. Du ska inte sörja mer.
Sitt kvar.
Det sägs att du vill gifta dig.
Med vem?
Står Med Knuten Näve.
- Det är hon, va? - Hon sörjer.
Inte nu längre. Sparkande Fågeln har bestämt det.
Har han det?
Varför sitter du här?
Sparkande Fågeln sa åt mig att vänta här på honom.
Han kan dröja länge. Ler Mycket såg honom rida ut på prärien.
Han pratade med sig själv.
Han blev besviken för att han var den siste som fick veta det.
Vad gör jag nu då?
Du är fattig, siouxflickor är dyra. Ni kanske inte kan gifta er.
- Jag har min häst! - Det är för mycket medicin.
Tycker du att min häst är för mycket medicin?
Ja, för att få en flicka.
Vänta här. Vi kanske kan hjälpa dig.
Vänta här.
Det enda jag gör är att vänta!
Hela byn samlade in till mig.
Deras givmildhet var överväldigande.
Ju mer värdefull gåvan var, desto lättare gav de den.
Till och med fattiga familjer ville ge djur som de inte kunde undvara.
Det var svårt att tacka nej.
Svarta Sjalen var en gåta.
Hon visade inga tankar och gav mig inga goda råd.
Inga uppmuntrande ord.
Jag kunde mycket väl vara offer för ett skämt
men jag var fast besluten.
Vind I Håret sa att om gåvorna var borta på morgonen
så hade mitt frieri godtagits.
Jag låg hela natten och tänkte på vilka misstag jag hade gjort.
Jag hade ingen aning om vad Sparkande Fågelns beslut skulle bli.
Vänd dig om.
Du ser bra ut.
Mannen som hon sörjde... Han var min bäste vän.
Det visste jag inte.
Han var en bra karl. Det har varit svårt för mig att tycka om dig.
Jag är ingen tänkare som Sparkande Fågeln.
Jag kände alltid vrede först. Jag fick inga svar på mina frågor.
Men nu tror jag att han dog för att du skulle komma.
Så ser jag det.
Det här är en bra dag för mig.
Och för mig.
Om du vill ha den här mannen, ta då hans hand i din.
Jag hade aldrig gift mig och vet inte om alla brudgummar känner så
men när Sparkande Fågeln sa vad som väntades av en siouxman
stängde min hjärna ute allt utom henne.
Detaljerna i hennes dräkt. Hennes kropps kontur.
Ljuset i hennes ögon. Hennes små fötter.
Jag visste att vår kärlek skulle fullbordas.
Har du hört vad jag har sagt?
Ja.
Bra. Gå då in med henne. Hon är din fru.
Bra.
Tack.
Hej då.
Dansar Med Vargars dörr är alltid stängd. De har svårt att göra barn.
Jag tror inte de har svårt.
Om vi stänger rökluckan så ska vi nog få ut dem.
Dansar Med Vargar, är du där inne?
I dag ska jag rida långt. Jag vill att du följer med.
Det är skönt att vara ute.
Ja, det måste det vara.
Vi försöker få ett barn.
- Ska ni inte vänta? - Vi väntar inte.
Jag tänkte nyss, att av livets alla vägar
så är en viktigare än de andra. Det är den äkta människans väg.
Jag tror att du följer den vägen och det gläder mig att se.
Vi kallar dig Flitiga Biet.
Det sägs att alla djur föds här.
Härifrån sprider de sig och blir mat åt alla människor.
Till och med våra fiender tycker att det här är en helig plats.
Det är tyst här.
Vi måste vänta på dessa människor.
Nej, de har gett sig av härifrån för mer än en vecka sen.
Vi låter hästarna dricka och rider hem.
Du frågar alltid om de vita.
Du vill alltid veta hur många till som kommer.
Det kommer många, min vän. Fler än man kan räkna.
Hur många?
Som stjärnorna.
Det får mig att frukta för alla siouxers framtid.
Vi borde säga det till Tio Björnar.
Männen som bar dessa kom hit på min farfars farfars tid.
Till slut drev vi ut dem. Sen kom mexikanerna. De kommer inte mer.
På min tid kom texasborna. De har varit som alla andra.
De tar utan att fråga.
Jag vet inte om vi är redo för dessa människor.
Men jag tror att du har rätt. Jag tror att de fortsätter komma.
När jag tänker på det ser jag på den här hjälmen.
Vårt land är det enda vi har och vi slåss för att behålla det.
I morgon river vi byn och går mot vinterlägret.
Har du allt från soldatfortet?
Ja. Det finns inget för mig där.
Det är bra.
Dagboken...
Vänta!
Orden i boken är som ett spår man kan följa.
Den berättar allt om mitt liv här. Jag måste ha den.
Nog! Vi kan inte vänta på dig.
Jag rider ikapp er.
Rödskinn!
Ligg kvar.
Herregud!
Det är ingen fara.
Något har hänt. Dansar Med Vargar kommer inte.
Han måste ha fått problem.
Välj ut två duktiga män och skicka dem till soldatfortet.
Spivey.
- Spivey! - Ja, sergeant?
Säg till majoren att han vaknar.
Rör på ditt värdelösa arsle.
Du fick en sjuhelsikes blåtira, va?
Talar han engelska?
Jag vet inte, major.
Talar du engelska?
Talar du engelska? Tala!
Jag talar engelska.
Vem är du?
Löjtnant John J. Dunbar. Det här är min postering.
Varför är du klädd så där?
Jag kom hit från Fort Hays i april, men det var ingen här.
Kan du bevisa det?
Min dagbok ligger på min säng. Mina order står i dagboken.
Spivey, du och Edwards var här först. Hittade ni något, en dagbok?
Vi hittade ingenting.
- Var är Edwards? - Han är där ute.
Han hittade inte heller något.
Du har blivit rödskinn, va?
Va?
Vad sa du att du hette?
Dunbar.
D U N B A R, John.
Du säger att du är officer?
- Har ni läst mina order? - Nej.
- De står i min dagbok. - Vi hittar varken order eller dagbok.
Varför bär du inte uniform?
Jag måste pissa.
Sergeant, hjälp honom.
Kom.
Han ser vit ut.
Han säger att han är officer.
Ska vi göra honnör eller skjuta honom?
Titta framåt!
Titta framåt, sa jag!
Varför bär du inte uniform?
- Vad gör armén här ute? - Löjtnanten ställer frågorna.
Bauer!
Vi ska gripa...
Vi ska gripa fientliga indianer, ta tillbaka stulen egendom
och befria vita fångar.
- Det finns inga fientliga indianer. - Det avgör vi.
Om du visar oss till deras läger tas ny ställning till ditt uppförande.
Uppförande?
Din förrädarstatus kan förbättras om du samarbetar med USA:s armé.
Det finns inget för er att göra här.
Samarbetar du eller inte?
Ut med språket!
Jag är Dansar Med Vargar.
Jag har inget att säga er.
Ni är inte värda att tala med!
Sergeant, avdela en eskort och för honom till floden.
Låt honom tvätta av ansiktet.
Inte du, Spivey.
Löjtnant!
Majoren vill tala med er.
Spivey!
- Spivey, har du papper? - Vad angår det dig?
- Ge mig lite då! - Kan du läsa?
Nej, jag kan inte läsa. Det kan inte du heller. Ge mig lite papper.
- Ge mig lite! - Ja, ja! Lugna ner dig.
Bauer!
Ät nu, rödskinn. Ät nu!
Jag ska döda dig!
Det är ingen fara.
Du blir bara hungrigare. Fast det spelar kanske ingen roll.
De ska skicka dig till Hays
och när du kommer dit hänger de dig.
Glöm honom. Gå nu.
- Spivey, vad är det där? - Han ser ut att följa efter oss.
Jag ska skjuta honom.
Du missade honom.
- Skjut inte, det är min tur. - Jag såg honom först.
Den dumma jäveln rör sig inte.
- Vänta, det är min tur. - Skjut honom!
- Han bara står där. - Skjut honom!
Han kunde ha dödat dig.
Jag fick honom!
Mitt i prick, pojkar!
Ditt jävla as! Upp med dig!
Upp! Upp med dig!
Upp nu!
Spivey! Om du sparkar fången igen sätter jag bojorna på dig!
Kom tillbaka hit!
Jävlar!
Kom.
Jag ser ingen.
Indianer!
Bauer!
Dansar Med Vargar är tystlåten nuförtiden.
Värker hans hjärta?
Att döda soldaterna vid floden...
... var bra.
Jag hade inget emot att döda dem.
Men soldaterna hatar mig nu, mer än de hatar någon annan.
De tycker att jag är en förrädare.
De kommer att jaga mig.
Och när de hittar mig hittar de er.
Jag tror att det vore klokt att flytta byn nu.
Jag lämnar er.
Jag måste tala med dem som lyssnar.
Tyst! Dina ord gör ont i mina öron.
Lämna oss.
Du är den ende vite man som jag har känt.
Jag har tänkt mycket på dig. Mer än du anar.
Men jag tror att du har fel.
Mannen som soldaterna söker finns inte längre.
Nu finns det bara en sioux som heter Dansar Med Vargar.
Låt oss röka en stund.
Med Tio Björnar var det alltid mer än en stund.
Allt han gjorde hade ett syfte. Han ville att jag skulle stanna.
Men jag var säker.
Jag vore en ursäkt, allt armén behövde för att hitta byn.
Jag försökte få honom att flytta
men han bara log och talade om enkla nöjen.
I hans ålder är en bra eld bättre än något annat, sa han.
Tio Björnar var en enastående man.
Har du inget att säga?
Vad kan jag säga till dig?
Säg det du tänker på.
Du har beslutat dig.
Min plats är hos dig. Jag följer dig överallt.
- Är du inte rädd? - Nej.
Jag sa till Tio Björnar att vi ger oss av när snön slutar falla.
Har du sagt det till alla?
Inte till alla.
Det är ingen fara.
Har du...
...gjort klar din pipa?
Fin pipa.
Hur är den att röka?
Jag har aldrig rökt den.
Vi har kommit långt, du och jag.
Jag ska inte glömma dig.
Dansar Med Vargar!
Jag är Vind i Håret!
Ser du att jag är din vän?
Ser du att jag alltid kommer att vara din vän?
Dansar Med Vargar!
Tretton år senare, när deras land var ödelagt och bisonoxen var borta
överlämnade sig den sista fria siouxstammen till militären
i Fort Robinson i Nebraska.
Präriens stora hästkultur var borta
och gränslandet västerut var snart ett minne blott.